Jeg var blitt 39 år...
...og begynte å føle meg gammel.
Da jeg lå der i mørket, innså jeg til min forskrekkelse-
-at noe inni meg, som lenge hadde vært sykt, hadde dødd stille.
Følelsene minnet om dem en make kan ha etter fire års ekteskap-
-når han plutselig innser at han har mistet lidenskap, ømhet og aktelse-
-for en tidligere høyt elsket hustru.
Vi gikk samme skjebne i møte, hæren og jeg.
Fra den første besværlige oppvartningen til nå-
-når det eneste som var igjen, var loven, plikten og vanen.
Vi skulle dra den dagen. Uansett hvilken skjebne som ventet oss,-
-fryktet jeg ingenting verre enn dette.
Denne oppbruddets morgen var jeg likegyldig når det gjaldt målet.
Jeg utførte arbeidet mitt, men bare ved å føye meg.
Da vi hadde marsjert inn i leiren vinteren 1943,-
-var jeg kommet med et kompani forventningsfulle menn.
Det gikk rykter blant dem om at vi endelig var på vei til Midtøsten.
Etter hvert som ukene gikk og snøen smeltet,-
-gikk deres skuffelse over i resignasjon.
Og jeg, som burde ha hjulpet dem med å holde motet oppe...
Hvordan kunne jeg hjelpe dem, som selv var hjelpeløs?
-Hvordan går forflytningen? -Det siste depotet kan lastes kl. 1500.
-Har mr Hooper kommet? -Jeg har ikke sett ham, sir.
Er det notert i boken?
-Har det blåst i natt, sir? -Det var alt.
God morgen, Hooper.
-Jeg vil snakke med mr Hooper. -Ja, sir.
Hvor har du vært? Du skulle jo inspisere troppene.
Beklager. Jeg måtte samle sammen tingene mine.
-Det er derfor du har en adjutant. -Ja, men han hadde sitt å tenke på.
Hvis jeg kommer på kant med Desmond, tar han hevn siden.
Det overrasker meg ikke hvis dere er så fortrolige. Har du luemerke, Hooper?
Det er en ordre at alle kjennetegn skal fjernes.
-Du inngår vel ikke i fortroppen? -Jo. Det gjør jeg.
Gjør jeg ikke det?
Slett ikke. Ser du aldri på oppslagstavlen?
Har alt blitt endret igjen?
Jaha, en salig røre. Fullstendig ineffektivt.
Dette ville aldri skjedd i næringslivet.
-Inspiser gruppe D nå. -Jepp.
Slutt å si "jepp"!
Beklager. Jeg prøver å tenke på det. Det bare ramler ut av meg.
-Sjefen kommer, sir. -Takk, kommandersersjant.
-God morgen, sir. -Er alt klart, Ryder?
-Jeg tror det, sir. -Tror? Du burde vite.
-Er det notert? -Ikke ennå, sir.
Ikke ennå? Jeg lurer på hva som har skjedd om jeg ikke hadde sett det.
Se der!
Regimentet som overtar, vil tenke sitt.
Hva avgjør et regiments standard?
Måten det forlater en leir på.
-Ja. Det var ille. -En skam! Sørg for å brenne det.
Ja visst, sir. Kommandersersjant! Meld fra til transportlagfører-
-om at sjefen vil ha skrotet i grøften fjernet.
Frisk opp hukommelsen min, Ryder. Hva var du i det sivile?
Maler, sir.
-Du burde ikke gjøre sånt, sir. -Det er ikke vårt skrot.
Nei, men hvis man legger seg ut med en overordnet, får man svi.
Da Sandy ble forflyttet, fulgte hun etter ham helt dit.
Topphemmelig. Det må bli slutt på kvinnene som følger leiren.
-Jeg skal sørge for det. -Kona har ingen anelse om hvor jeg er.
Det er den tredje skrapen denne uka.
-Hvordan går det med familien? -Barna er litt vrange når jeg er borte.
Den unge offiseren der borte, er ikke han en av dine?
-Jo. Det er løytnant Hooper. -Han må klippes.
Han er ikke presentabel nok for et nytt hovedkvarter.
-Slikt slurv svekker et regiment. -Jeg skal ta tak i det.
Herregud, for noen offiserer de sender!
Hvis en ung offiser i mitt forrige regiment hadde sett slik ut,-
-ville de andre underordnede klippe av ham håret.
-Ville de det, sir? -Jeg setter ikke ryktet på spill...
...på grunn av noen slurvete tilfeldige offiserer!
Korporal Deakin! Hent en saks!
Løytnant James! Klipp denne mannen!
-Sir? -Jeg sa: "Klipp denne mannen."
Unnskyld, sir. Jeg forstår ikke helt. Er det en ordre?
Det er din sjefs ønske. Det er den klareste ordre som fins.
Sett i gang! Pynt på ham!
Vi skal pynte litt på deg. Sett deg, mr Hooper.
-Her er saksen, sir. -Gi den til løytnant James.
Forstår du ikke en ordre? Sett i gang! Klipp!
Fortsett! Klipp ham!
Kompani. Rett! På aksel gevær!
Venstre om!
Fremad marsj!
-Jeg beklager det med håret, Hooper. -Det gjør ikke noe.
-Sånt pleier ikke å skje. -Ingen fare. Jeg tåler en del.
-Noen anelse om hvor vi er på vei? -Nei.
-Tror du at det er alvor? -Nei.
Falsk alarm igjen?
Alle tror at det er på ordentlig. Hva skal man tro? Det skjer så ofte.
Enig. Tre ganger på seks måneder.
Det virker så dumt med alle øvelsene hvis det aldri blir alvor.
Ikke vær redd. Alle får sikkert sin tilmålte del.
Jeg vil bare kunne si at jeg har vært der.
Gass i går og gass forleden kveld
I kveld blir vi gasset men så skjer det nok aldri igjen
Vi får gass Det er så man kan spy
Det kommer bombefly fra Tysklands mørke sky
De er over oss De er over oss
-Hva søtten er det som skjer? -Vi blir utsatt for sennepsgass.
Det er en øvelse.
Hooper. Sørg for at vinduene er stengt, og at ingen blir skadd.
Skriv så en kort legerapport.
C-kompaniet kjører videre, sir. Ta til høyre. Dere ser depotet.
Kan jeg få skyss, Ryder? Forlegningen ser bra ut.
Et stort privat hus med noen innsjøer. Kanskje vi kan skyte ender.
God morgen, Hooper.
Flytt den.
God morgen, sir.
-Vet noen hvor vi er? -Ikke offisielt, men det er nevnt.
Godset der borte heter Brideshead.
-Takk, sersjant. Fortsett. -Ja, sir. Soldater! Springmarsj!
Det var som om noen hadde skrudd av radioen-
-og stemmen som hadde skreket i ørene mine dag ut og dag inn-
-plutselig var blitt avbrutt.
En kolossal taushet fulgte, tom til å begynne med,-
-men etter hvert ble den fylt av søte og siden lenge glemte lyder.
Han hadde nevnt et navn som var så velkjent for meg.
Et magisk navn med så urgammel kraft at bare ved lyden av det-
-begynte spøkelsene fra de forheksede årene å svinne.
-Hvor skal du, Hooper? -B-kompaniet avløste oss.
Brigadestaben kommer neste uke. Jeg tittet på huset. Mye krimskrams.
Det er en liten katolsk kirke her. De holdt på med en seremoni.
Bare presten og en gammel mann. Det var rart. Mer din stil enn min.
En stor fæl fontene på baksiden. Bare steiner og gubber med trompeter.
Du har aldri sett dens make.
Jo. Det har jeg. Jeg har vært her tidligere.
Jaså. Da kjenner du til alt sammen. Nå drar jeg og fikser meg litt.
Vi ses, Ryder.
Jeg hadde vært der før. Jeg kjente til alt sammen.
Første gang med Sebastian, en skyfri junidag for 20 år siden.
Også den dagen hadde jeg kommet hit uten å vite hvor jeg var på vei.
Oxford var fremdeles en by i mange nyanser på den tiden.
Når kastanjene blomstret, og klokkene lød over gavler og kupler,-
-pustet hun inn den milde atmosfæren som var preget av århundrers ungdom.
Latteren vår gav gjenlyd i klostergårdstausheten-
-og bar den med glede over larmen utenfor.
Det var ro-uken, og universitet ble fylt av kvinneglam.
Invasjonen gav ekko i hver en krok. Mitt college var ikke noe unntak.
Det skulle være ball.
-God morgen, Lunt. -God morgen, mr Ryder.
Takk.
Herrer uten dameselskap er bedt om å spise ute de nærmeste dagene.
-Skal du spise her? -Nei, Lunt.
For å underlette arbeidet for tjenerne, heter det. "Underlette"?
Jeg må kjøpe en nålepute til damegarderoben.
Hvorfor må de danse? Det er da ingen fornuft i det.
Det har aldri vært dans under ro-uken.
Holder det ikke med teselskap og båtturer?
Det er på grunn av krigen, sier jeg. Uten den ville det aldri skjedd.
Vin om kvelden og en herre eller to til lunsj er i orden, men ikke dans.
De som kom hjem fra krigen, hadde sine ideer.
De var for gamle og ville ikke lære. Sånn er det!
Noen går på offentlig dans, men dem tar ordensmennene seg av.
Her kommer lord Sebastian.
Her kan jeg ikke stå og prate når nåleputer må kjøpes.
God morgen, Lunt! Hva skjer med colleget ditt? Er det sirkus her?
Jeg har sett alt unntatt elefanter. Oxford har blitt veldig merkelig.
Det krydde av kvinner i går kveld.
Du må straks bli med meg. Komme deg i sikkerhet.
Jeg har bil, en kurv jordbær og en flaske Château Peyraguey.
En vin som du aldri har smakt. Den passer guddommelig til jordbær.
Jeg henter tingene mine.
Ta med litt penger. Kanskje vi vil kjøpe noe.
"Kan man føle det samme for en sommerfugl eller blomst"-
-"som for en katedral eller et maleri?"
Ja. Jeg kan det.
-Er du klar? -Ja.
Er det ikke tidlig? Kvinnene holder fortsatt på med hva de nå gjør...
De er et offer for latskap.
-Hvor skal vi? -Besøke en venn.
Pass på Aloysius så han ikke blir bilsyk.
-Hvor har du fått tak i bilen? -Den tilhører en dyster mann...
...som heter Hardcastle. Gi ham skrothaugen hvis jeg kjører meg i hjel.
Jeg er en dårlig sjåfør.
-Gud velsigne Hardcastle! -Hvem han enn er!
Han skulle bli med. Jeg sa kl. 10,-
-men han sov ennå da klokken var åtte, så han hadde nok ikke lyst.
Så synd at ingen av oss kan synge.
Ved ellevetiden svingte Sebastian inn på en sidevei og stanset.
Vi spiste jordbærene og drakk vinen. Det stemte, det smakte nydelig.
Det var som om duften fra den søte vinen løftet oss over bakken-
-og holdt oss svevende.
Her burde man grave ned en krukke gull.
Jeg vil grave ned noe verdifullt på hvert sted der jeg har vært lykkelig.
Når jeg er gammel og ulykkelig, kan jeg komme tilbake og grave den opp...
...og minnes.
Dette var min tredje termin,-
-men jeg regnet Oxfordtiden fra mitt første møte med Sebastian.
Det hadde funnet sted i midten av foregående termin.
Vi gikk ikke på samme college.
Jeg kunne ha unngått å treffe ham-
-hvis han ikke hadde drukket seg full på mitt college-
-og jeg ikke hadde hatt rom i første etasje.
Fetter Jasper hadde advart meg mot de rommene.
Han mente at jeg hadde behov for grundig veiledning.
Hva studerer du? Historie er et godt valg. Engelsk litteratur er verst.
Nest verst er moderne studier. Karakteren spiller ingen rolle.
En middels god karakter er bortkastet tid.
Gå på de beste forelesningene selv om de ikke angår dine fag.
Så har vi klærne. Aldri tweedjakke og flanellbukser. Bruk alltid dress.
Gå til en londonskredder. Du får bedre snitt og lengre kreditt.
Ha respekt for foreleserne. Behandle dem som sognepresten hjemme.
Og så var det linjeforeningene. Bli med i Carlton nå og Grid neste år.
Vil du bli med i The Union, så skap deg et navn utenfor først.
Hold deg unna Boar's Hill.
Og velg venner med omsorg.
Ellers må du bruke andreåret med å prøve å bli kvitt dem.
Pass deg for anglokatolikkene. De er sodomitter med ukultivert tale.
Pass deg for alle religiøse grupperinger.
-Hang dette her da du kom? -Nei. Det er mitt.
Jeg har hengt det opp. Det er van Gogh.
Jaha... Denne er pen.
Jeg må gå nå. Jeg har et møte. Forresten, en ting til.
-Bytt rom. -Jeg var heldig som fikk dem.
Første etasje mot gaten... Det er farlig. Man kan bli ruinert.
Folk kommer på besøk og blir altfor husvarme.
Du begynner å spandere sherry. Snart står du for gratis bevertning.
Jeg vet ikke om jeg fulgte noen av rådene. Jeg byttet aldri rom.
Det vokste nelliker nedenfor vinduene. Lukten av dem fylte rommene.
Det er en feilaktig antakelse i moderne estetikk.
Skal argumentene i significant form stå og falle med kvantiteten?
Hvis Cézanne tillates å skildre en tredje dimensjon på sine lerret,-
-må Landseer tillates å skildre hundens bedende blikk.
Mine første venner var Collins, et professoremne,-
-kunnskapsrik og med et barnslig spøkefullt lynne-
-samt en skare intellektuelle som innordnet seg-
-mellom de prangende estetikerne og proletarstipendiatene.
Jeg ble tatt opp i gruppen i første termin.
Det var den typen venner jeg hadde hatt det siste skoleåret-
-og som jeg var blitt forberedt på.
Men allerede den første tiden, da livet i Oxford-
-med egen bolig og eget sjekkheftet var som et eventyr,-
-hadde jeg en følelse av at Oxford hadde mer å tilby.
Jeg visste hvem Sebastian var før vi møttes, Det var uunngåelig.
Han var kullets mest framtredende person, dels pga, sin skjønnhet-
-og dels på grunn av de eksentriske påfunnene.
Jeg så ham første gang på Germer's.
Da var det ikke hans utseende som slo meg, men kosebamsen hans.
Ren ekshibisjonisme.
Det var lord Sebastian Flyte. En fornøyelig ung herre.
-Tydeligvis. -Denne veien.
Han er sønn nummer to av marki av Marchmain.
Broren, jarlen av Brideshead, tok eksamen i fjor.
Han var helt annerledes, nesten som en gammel herre.
Kan du tenke deg hva lord Sebastian ville ha? En hårbørste til bamsen.
Den måtte ha stive pigger. Ikke for å børste ham med,-
-men for å kunne true med juling når han var furten.
Han kjøpte en av elfenben. Han skal gravere inn "Aloysius" på den.
Det er navnet på kosebamsen.
Frisøren, som burde fått nok av studentenes luner, virket betatt.
Selv var jeg kritisk.
Jeg endret ikke oppfatning senere-
-trass i at Collins, som studerte Freud, hadde forklaringer på alt.
Vi møttes under litt uheldige omstendigheter.
Tilfeldigheter betraktet som matematisk formel, blir sannsynlighetslære.
Dermed berøver vi tilfeldighetene deres grunnvilkår,-
-noe som må anses å være en ubestridelig slutning.
Veldig bra.
Tusen takk.
Hvis matematikkens lover kan omfattes av fornuften...
Jeg forstår hvor du vil hen. Hvis det er mulighet for-
-at tilfeldighetene eksisterer i en rasjonell verden, må de forklares med-
-rasjonelle prosesser.
Hvis vi tror at Gud skapte verden, er det fullt mulig å tro at...
De grusomme menneskene! Hva gjør de der inne?
Det ser ut som et jævla bønnemøte!
Hvis Gud har skapt Newtons tyngdelov,-
-kan Han ha oppnådd hensikten ved å benytte det vi kaller tilfeldighet.
Er ikke da tilfeldighet grunnprinsipp i vårt liv i en rasjonell verden?
Jeg håper dere kan tilgi min venn. Det var flere forskjellige viner.
Det var ikke mengden, men blandingen.
Da forstår dere hvordan det ligger an. "Det å forstå er å tilgi alt."
Ja.
Et par mugger rødvinstoddy og så blir det sånn.
Du rakk ikke engang til vinduet. Tåler man ikke alkohol, bør man ikke drikke.
Det var ingen av oss. Det var en som ikke tilhører vårt college.
Det er like utrivelig å tørke opp uansett hvem det var.
-Det ligger fem shilling på bordet. -Jeg så det. Takk.
Jeg ville heller sluppet det uansett.
Siden monarkiet ble gjenopprettet, var puritanismens æra definitivt over...
Jeg tok kappen min og gikk. På den tiden gikk jeg ennå på forelesningene.
Kvinnelige aktører, en til da utenkelig foreteelse,-
-trådde fram på scenen for første gang i den engelske dramatikkens historie.
En følelse av ro la seg over landet.
Den nye og fremmede frihetsfølelsen gjorde seg gjeldende-
-i en bemerkelsesverdig eksplosjon av kunstnerisk kreativitet.
Har du sett rommet ditt?
-Hva er dette, Lunt? -Herren fra i går. Han la igjen den.
"Jeg er skamfull. Aloysius snakker ikke til meg før jeg er tilgitt."
"Kom og spis lunsj i dag. Sebastian Flyte."
En fornøyelig ung herre. Det var hyggelig å vaske etter ham.
Spiser du ute? Det sa jeg til dine venner som ville spise her hos deg.
Ja, Lunt. Jeg spiser lunsj ute.
Ta noen blomster selv. Og til mrs Lunt hvis du vil.
Takk, sir. Det fins ingen mrs Lunt.
Jeg gikk dit med usikre skritt. Det var fremmed mark.
En advarende stemme i hodet mitt som hørtes ut som Collins,-
-sa at det mest passende ville være å opptre reservert.
Men jeg søkte kjærlighet. Jeg gikk av nysgjerrighet og en svak anelse av-
-at jeg endelig ville oppdage den skjulte døren som andre hadde funnet.
Den førte til en forhekset hage som lå gjemt der et sted-
-i hjertet av den grå byen.
Jeg har telt dem. Det er fem til hver. De to som blir til overs, tar jeg.
Jeg er overraskende sulten i dag. Jeg besøkte apotekeren i går...
Nå er jeg så omtåket at det føles som om gårsdagen var en drøm.
Ikke vekk meg.
Hei.
Nå skal vi drikke champagne.
Takk for blomstene. Rommet mitt ser ut som et drivhus.
Min frekke tjener har lagt Aloysius.
Men det gjør ikke noe for det ville ikke blitt nok vipeegg.
Hobson hater Aloysius. Skulle ønske han hadde vært mer lik din tjener.
Han var veldig søt i morges. Andre ville vært strenge.
Det var bråk i trappen i går kveld. Det må ha vært du.
-Vi var stille som mus. -Nesten i hvert fall.
Da gjestene kom, satte de kurs for vipeeggene.
En høflig mangel på nysgjerrighet antydet-
-at de ikke ville forulempe meg ved å late som om vi ikke hadde møttes.
Vipeegg! Årets første. Hvor har du kjøpt dem?
Mamma sender dem fra Brideshead. De legger egg tidlig for hennes skyld.
Vi spiste hummer Thermidor da den siste gjesten kom.
Kjære vene.
Jeg kunne ikke komme før. Jeg spiste lunsj med min håpløse veileder.
Han syntes det var merkelig at jeg gikk.
Jeg sa at jeg måtte skifte for å spille fotball.
Kom og sett deg.
Jeg har spist eggene dine.
Du kjenner visst ikke Charles Ryder.
-Nei... -Anthony Blanche.
Men jeg har en herlig følelse av at jeg kommer til å gjøre det.
-Blanche! -Alle på college vet om det.
-Vet hva da? -At du har mistet din dyd.
Eller snarere forlagt den.
Du får min grande passion til å blekne.
-Hva plaprer du om, din dego? -Håner du min kosmopolitiske bakgrunn?
Du som lånte 300 franc til én natt-
-med den gamle skjøgen i Le Touquet.
Det var altfor lite for hennes besvær. Og for et besvær!
-Ikke se så alvorlig ut, Charles. -Lot du Boy få hertuginnen?
Dere grønnskollinger vil aldri forstå mitt forhold til hertuginnen.
Vet dere hva det var som bandt oss sammen?
Vi brukte samme neglelakk på tåneglene.
Han regner ut at nå er tiden gunstig
rett etter maten kjedsomhet og trøtthet
Han trenger på med kjærtegn
og hun avviser ham ikke selv om hun er uten begjær
rød og resolutt går han til angrep
famlende hender møter ingen motstand
hans forfengelighet trenger intet svar likegyldighet tas som en invitt
Og jeg, Tiresias, led allerede på forhånd
det som skjedde på divanen eller sengen
jeg som har sittet inntil Thebens murer
og vandret dypest i de dødes rike
Han gir til slutt et beskyttende kyss
og tar seg ned
den mørke trappen
Nå ble de overrasket.
Roere er havets helter, synes jeg.
-Noen burde roe ham ned. -Hold meg utenfor.
Jeg vil stikke piler med mothaker i deg. Som en nålepute.
Så fantastisk at Sebastian har funnet deg.
Hvor gjemmer du deg? Jeg skal jage deg ut av hulen som en gammel røyskatt.
Au revoir.
Det er best at jeg også går.
-Tusen takk. -Ta litt mer Cointreau.
Så må jeg gå til botanisk hage.
-Hvorfor det? -For å titte på eføyen.
Jeg har aldri vært i botanisk hage.
Du har mye å lære.
Det fins flere typer eføy enn jeg visste om.
Jeg kunne ikke klart meg uten hagen.
Da jeg kom hjem, var rommene likedan som jeg hadde forlatt dem om morgenen.
Men jeg oppdaget at det hvilte noe åndsfattig over dem.
Alt virket uekte unntatt de gylne påskeliljene.
Jeg har aldri likt det heller.
Nå vil du antakelig at jeg skal fjerne det.
Og hvor jeg setter det, behøver ingen å bry seg om.
Den dagen begynte mitt og Sebastians vennskap.
Derfor lå jeg ved siden av ham den junimorgenen under almene-
-og så røyken stige fra leppene hans mot grenene.
Du har fortsatt ikke sagt hvor vi skal.
Ikke vær så utålmodig, Charles.
Jeg har jo sagt at vi skal hilse på en venn.
-Hvilken venn? -Hawkins.
-Hvem er Hawkins? -Det får du snart vite.
Nå?
Nå?!
Tenk å bo der.
Familien min bor der.
-Du slipper å treffe dem. -Men jeg vil treffe dem.
Det går ikke. De er i London og danser.
Alt er avstengt. Vi går inn her.
Jeg vil at du skal treffe Nanny Hawkins. Det er derfor vi er her.
For en overraskelse!
Hvem har du med deg?
Det er mr Charles Ryder, en venn fra Oxford.
God dag, mrs Hawkins.
Du kom til rett tid! Julia er her i dag.
Hun har fortalt om London hele morgenen. Så morsomt de har det!
Hun kjørte nettopp, til Konservative kvinner.
Men hun kommer hjem rett etter talen sin.
-Vi kan dessverre ikke bli her. -Hun ville blitt så overrasket.
Hun må være til teen. Det er det viktigste for Konservative kvinner.
-Studerer du flittig? -Ikke egentlig.
Spiller du cricket som din bror? Han hadde tid til studiene også.
Har du sett artikkelen om Julia i avisen?
Jeg fikk den av henne. Fotografiet yter henne ikke rettferdighet...
...men den er velformulert.
"Lady Marchmains datter debuterer i sosieteten."
"Like spirituell som dekorativ, den mest populære debutanten."
Så sant, men synd at hun klipte seg. Hun hadde så nydelig hår-
-akkurat som Hennes Nåde. "Unaturlig," sa jeg til pater Phipps...
De fortsatte å snakke.
Det var et innbydende rom. På peishyllen stod det gaver-
-hun hadde fått av sine barn. Suvenirer fra mange ferier.
Så var det tid for te.
Dessverre kan vi ikke drikke te her. Vi må kjøre tilbake.
Nå blir Julia lei seg. Det ville vært en stor overraskelse.
-Adjø, Nanny. -Adjø.
-Kom, Charles. -Adjø.
Stakkars Nanny. Det virker som om hun kjeder seg.
Hun kunne bodd hos meg i Oxford,-
-men da ville hun sendt meg i kirken.
Skynd deg før søsteren min kommer.
Hvem skammer du deg over? Henne eller meg?
Jeg skammer meg over meg selv.
Jeg vil ikke at du skal blande deg med familien.
De er så forferdelig sjarmerende. De har alltid tatt fra meg ting.
Hvis de sjarmerer deg, blir du deres venn i stedet for min.
For all del.
Jeg har ikke noe å innvende.
-Skal vi ikke ta en rundtur i huset? -Det er avstengt.
Vi kom for Nannys skyld.
På dronning Alexandras dag er det omvisning for en shilling.
Ta en titt hvis du så gjerne vil!
Sånn ser det ut overalt. Ingenting å se.
Det er noen fine ting som jeg kan vise deg en gang.
Ikke nå.
Men kapellet må du se.
-Hvorfor gjorde du det? -Ren høflighet.
Du trenger ikke å gjøre det for min skyld.
Du ville jo ha en rundtur...
Hva synes du?
Jøss!
Pappa fikk det pusset opp til mamma.
Det var en bryllupsgave.
Julia. Vi klarte det så vidt.
Beklager. Jeg har ikke vært noe hyggelig i dag.
Det blir ofte sånn når jeg er på Brideshead.
Men jeg ville at du skulle treffe Nanny.
-Jeg spør ikke deg om din familie. -Og jeg spør ikke om din.
-Men du ser ut som et spørsmålstegn. -Du er så hemmelighetsfull.
Det håper jeg at jeg er om det meste.
Kanskje jeg er nysgjerrig likevel.
Jeg vet ikke så mye om sånt. Selv har jeg bare pappa.
En tante pleide å holde et øye med meg, men pappa sendte henne bort.
Du vet ikke hvor heldig du har vært.
Vi er uendelig mange. Du kan lese om dem i adelskalenderen.
Min barndom var preget av ensomhet og var formørket av krig og dødsfall.
I den strenge engelske ungdomstiden-
-med det autoritære skolesystemet-
-hadde jeg tilegnet meg en trist og bister stil.
Nå, den sommeren med Sebastian,-
-fikk jeg et innsyn i noe jeg aldri hadde kjent til. En lykkelig barndom.
Selv om leketøyet bestod av silkeskjorter, likører og sigarer,-
-og påfunnene kanskje minnet om alvorlige synder,-
-følte vi en slags barnslighet som grenset til uskyldig glede.
Jeg tok mine første eksamener. Jeg måtte stå for å kunne fortsette.
Det gjorde jeg for jeg hadde forbudt Sebastian å besøke meg.
Jeg satt oppe sent med svart kaffe og pugget forsømt pensum.
Stoffet har jeg glemt, men kjærlig- heten jeg opplevde den terminen,-
-vil leve videre i meg resten av mitt liv.
Det var også da fetter Jasper kom på et siste besøk og beklaget seg.
Jeg hadde fri etter å ha gjort ferdig den siste innleveringen i historie.
Jaspers mørke dress og hvite sløyfe viste at han var midt oppi det.
Han utstrålte en uro over ikke å ha ytt seg selv rettferdighet-
-med Pindars orfisisme.
Han kom ene og alene av plikt. Det var pinlig for oss begge.
Jeg vet ikke hva du får i underhold, men du må bruke det dobbelte.
Er den betalt?
Eller disse?
-Eller denne motbydelige gjenstanden? -Ja. Skallen betalte jeg kontant.
Og klærne dine...er en salig blanding av plagg som passer-
-på en teatralsk hagefest i Maidenhead-
-og et lystig sangerstevne i en forstad.
-Jeg beklager hvis du blir støtt. -Og drikkingen!
Det å bli beruset et par ganger per termin er helt i orden,-
-men du er observert full midt på ettermiddagen!
Det er min egen sak, Jasper.
Det var ventet at du skulle begå feil det første året.
Jeg havnet sammen med fagforeningsfolk som plukket humle i ferien.
Men du omgås rett og slett med de verste typene på universitetet.
Er det det som bekymrer deg?
Det finnes ingen unnskyldning for slike som Anthony Blanche.
-Jeg er ikke begeistret for ham heller. -Han er jo her ofte.
De konservative elementene misliker det. De vil ikke ha ham her.
-De kastet ham i fontenen i går! -Jeg hørte det.
Du tror at jeg ikke vet hva som skjer på colleget, men jeg får høre en del.
Jeg får høre formye.
Jeg har blitt gjort til latter i foreningen på grunn av deg.
Og denne Sebastian Flyte og du virker uatskillelige.
Broren var visstnok en bra kar, men din venn...
...virker merkelig. Det snakkes om ham.
Beklager. Det må være pinlig for deg, men jeg liker dem.
Jeg liker å være beruset i lunsjen.
Underholdet er ikke overskredet, men det vil det være når terminen er over.
Jeg pleier å ta et glass champagne på denne tiden. Vil du ha?
Hvis du venter litt, får du kanskje treffe den usle mr Blanche.
-Vi skal spise middag i kveld. -Nei takk.
Jeg har gresk historie og etikk på mandag.
Fetter Jasper var fortvilet.
Av det jeg gjorde, er det ingenting jeg angrer eller ville gjort annerledes.
I dag hadde jeg kanskje møtt Jaspers kritikk på en fastere måte.
Jeg kunne ha sagt at kilden til visdom er å kjenne og elske noen.
To til deg og...
...to til meg. Nam-nam.
Du foretrekker antakelig sherry, men det får du ikke.
Du må prøve denne utsøkte bryggen.
-Hva er det? -Alexandercocktail.
Liker du den ikke? Da tar jeg dem.
En...
To...
Tre...
Fire.
Der rant de ned gjennom de røde kanalene.
-Som studentene stirrer! -Det overrasker meg ikke.
Jeg og studentene er uvenner for tiden. Derfor spiser vi i Thame.
-Hvem kommer? -Ingen. I kveld er du bare min.
Der er det skjønt hotell som ikke er guttas favoritt.
Har du hørt hva de gjorde i går? Det var virkelig slemt.
Det var ikke første gang Anthony var blitt døpt,-
-men det virket som om det bekymret ham.
Jeg ville ikke at de skulle bli voldsomme, så jeg sav
"Kjære søte bondetamper. Hadde dere hatt litt innsikt i seksualpsykologi,"-
-"ville dere forstått at jeg liker at gutteflokker klår på meg."
"En høyst uanstendig nytelse."
"Hvis noen føler seg kallet, så kom og ta meg."
"Hvis dere derimot vil tilfredsstille en mer lyssky libido,"-
-"kan vi rolig gå til vannet."
Så steg jeg ned i fontenen. Det var faktisk riktig oppfriskende.
Jeg lekte litt og inntok noen positurer.
La fatigue du nord!
Noe så utrivelig ville vel aldri hendt Sebastian?
-Nei... -Nei. Sebastian er nemlig sjarmerende.
Men du har jo ikke kjent ham så lenge som meg.
-Hvor lenge er det? -Vi var skolekamerater.
På den tiden sa mange at han var en liten tøyte.
Vi andre fikk ofte juling uten grunn.
Men aldri Sebastian.
Jeg husker da han var 15. Han hadde aldri kviser.
Boy Mulcaster var fullstendig skrofuløs, men ikke Sebastian.
Eller hadde han en enkelt kvise i nakken? Ja. Det hadde han visst.
Narkissos med en enkelt blemme.
Vi var katolikker og gikk til messen sammen.
Han brukte lang tid på skrifte. Jeg lurte på hva han sa.
Han gjorde jo aldri noe galt. Han ble iallfall aldri straffet.
Kanskje han lot sjarmen flyte gjennom gitteret.
Jeg har fortalt Cocteau om deg. Han er full av forventning.
Du er helt unik, Charles.
Kunstner. Men hvem erkjenner deg?
Her om dagen sa jeg til Sebastian at du tegner som Ingres.
Vet du hva han sa?
"Ja. Aloysius tegner også fint, men han er mer moderne."
Så sjarmerende. Så fornøyelig.
Skulle du ønske at Sebastian var her?
-Nei. -Jo. Det gjør du. Gjør jeg?
Jeg lurer på det.
Vi tenker bare på den lille sjarmøren!
Jeg tror du hypnotiserer meg.
Her inviterer jeg deg ut for å få snakke om meg selv,-
-og så snakker jeg bare om Sebastian.
Og det er jo ikke noe merkverdig med ham-
-bortsett fra at han er født inn i en så skjebnesvanger familie.
Når man snakker om foreldrene, åpner det seg et bunnløst hull. For et par!
De var gift i 15 år. Så dro lord Marchmain ut i krigen.
Han kom aldri tilbake, men innledet et forhold med en begavet danserinne.
-Hvorfor krever hun ikke skilsmisse? -Hun er skinnhellig.
Det er som om den gamle synderen har torturert henne, stjålet arven,-
-spist barna og forlystet seg iført blomster fra Sodoma og Gomorra.
Hun suger blod. Man ser merkene etter tennene hennes på ofrene.
Det er svartekunst. Noen annen forklaring fins ikke.
Altså må vi ikke klandre Sebastian.
-For hva? -Fordi han er litt banal.
Men du klandrer vel aldri Sebastian?
Med en så dyster bakgrunn må han være naturlig og sjarmerende.
Han har jo ikke hodet på skaft akkurat. Det kan ingen påstå.
Selv om vi elsker ham.
Ærlig talt...
Har Sebastian noensinne sagt noe som du ikke har glemt etter fem minutter?
Når han snakker, tenker jeg alltid på det kvalme maleriet "Såpebobler".
Det å konversere er som å sjonglere. Baller og fat flyr gjennom luften-
-og glitrer i rampelyset.
Men når vår kjære Sebastian snakker, likner det...
...en liten såpeboble som svever bort fra sin leirpipe-
-full av regnbuelys i ett sekund. Og så...
...forsvunnet. Det er ingenting igjen. Ingenting.
Skal vi gå?
-Hvor mye er klokken? -Over ni.
Jeg lot deg sove. Jeg trodde ikke du ville gå i kirken.
Helt rett, Lunt.
Det var den siste søndagen i terminen.
Klokken var nesten elleve. Jeg hørte vekselringingen opphøre-
-og bli erstattet av klokkespillet som kalte til gudstjeneste.
Tilsynelatende var det bare kirkegjengerne som var på farten.
På vei til St, Columba, St, Aloysius, St, Mary's, Pusey House, Blackfriars...
De skulle i gudstjeneste, alt etter sin tro.
Bare fire stolte indere viste sin selvstendighet og gikk til elven.
Så gikk jeg gjennom en verden av fromhet til Sebastian.
Hei!
Jeg har vært til messe. Jeg visste at mamma skrev til Monsignore Bell.
Jeg ble invitert på middag to ganger forrige uke.
Jeg satt på første benk og brølte "Hill deg, Maria".
Herlig at det er over.
Hvordan var middagen med Antoine? Hva snakket dere om?
-Det var mest han som snakket. -Det er ikke så uvanlig.
-Kjente du ham på Eton? -Nesten ikke.
Han ble kastet ut i min første termin. Men jeg husker ham.
-Gikk dere i kirken sammen? -Det tror jeg ikke. Hvordan det?
-Har han truffet din familie? -Så merkelig du virker i dag.
Nei. Det tror jeg ikke. Hvordan da?
Jeg lurer på hvor mye som er sant.
Ytterst lite, tror jeg. Det er sjarmen med ham.
Det er ikke sjarmerende. Det er ondskapsfullt.
Han prøvde å vende meg mot deg.
Han klarte det nesten.
Jaså?
Så dumt.
Aloysius ville ikke likt det. Eller hva, din oppblåste gamle bjørn?
Sommerferien kom, og Sebastian forsvant til sitt andre liv.
Jeg følte meg fortapt.
Jeg reiste hjem til min far uten planer eller penger.
Jeg hadde overtrukket kontoen og trengte fars samtykke for å få mer.
-Kjære gutt! Ingen sa du hadde kommet. -God dag, far.
-Var reisen slitsom? Har du fått te? -Ja, mrs Abel har servert te.
Er du frisk? Jeg har foretatt et dristig kjøp hos Sonerscheins.
En terrakottatyr fra 400-tallet. Derfor glemte jeg at du skulle komme.
-Var vognen full? -Nei. Jeg fikk en plass i hjørnet.
Bra.
Har du fått kveldsavisen av Hayter?
Ikke så mange nyheter selvfølgelig. Bare vås.
Hva vil du ha å drikke? Hva har vi å by på, Hayter?
-Vi har litt whisky. -Vi har whisky. Eller noe annet?
-Hva mer har vi? -Vi har ikke noe annet.
Vi har ikke noe annet. Si til Hayter hva du vil ha, så kjøper han det.
Jeg har aldri vin hjemme. Jeg kan ikke drikke, og jeg får aldri besøk.
Men du får det du vil ha.
-Blir du lenge? -Jeg vet ikke helt.
Ferien er veldig lang.
På min tid reiste vi med et "studieselskap" til et fjellområde.
Hvordan kunne fjellandskap fremme studiene?
Jeg har vurdert en kunstskole.
Alle er stengt. Studentene reiser til Barbison og maler i det fri.
På min tid fantes det noe som het skisseklubben.
Medlemmer av begge kjønn, sykler, spraglete knebukser, parasoller-
-og, som folk trodde, fri kjærlighet. Bare sludder.
De holder fortsatt på. Kanskje du vil høre med dem?
Et av problemene med ferien... er penger.
Det bør du ikke bekymre deg for i din alder.
-Jeg er bunnskrapt. -Jaha?
Jeg vet ikke hvordan jeg skal klare meg de nærmeste månedene.
Jeg er ikke rett person å be om råd. Jeg har aldri vært bunnskrapt-
-som du kaller det. Ja, hvordan skal man ellers uttrykke det?
Være i knipe, fallitt, raka fant, pengelens, blakk, stå på bar bakke?
l pengeknipe? Ja, det sier vi. Du er i pengeknipe.
-Hva synes du at jeg bør gjøre? -Din fetter Melchior var uforsiktig...
...og havnet virkelig i knipe. Han reiste til Australia.
Jeg mistet boken min, Hayter.
I den trykkende uken som fulgte, så jeg ikke så mye til far.
Han kunne være flere timer i strekk i sitt arbeidsrom. Iblant gikk han ut.
Iblant var han borte en halvtime, iblant hele dagen.
Jaså, der er du. Utmerket.
Det er veldig varmt i dag. Veldig varmt.
Han fortalte aldri hva han gjorde.
Middagsbordet var vår slagmark.
Kanskje du kan snakke med meg? Jeg har hatt en anstrengende dag.
Jeg hadde sett fram til litt småprat.
Ja visst, far.
-Hva skal vi snakke om? -Muntre meg opp.
-Hva med de nye teaterstykkene? -Jeg har ikke sett dem.
Det burde du virkelig.
Det er unaturlig at en ung mann er hjemme hver kveld.
Som du vet, har jeg ingen penger til teater.
Kjære gutten min. Du må ikke la pengene styre ditt liv.
På din alder var din fetter medeier i en musikkoppsetning.
Et av hans få vellykkete foretak.
Gå i teateret som en del av utdannelsen din.
Jeg fikk ett brev fra Sebastian.
Det var skrevet på viktoriansk kondolansepapir-
-med svart krone og svarte kanter.
Kjære Charles. Brevpapiret viser at jeg sørger over min tapte uskyld.
Den har visst aldri levd. Legene hadde gitt opp håpet.
Snart reiser jeg til pappa i syndens palass i Venezia.
Skulle ønske du kunne blitt med. Du burde vært her nå.
Jeg får aldri være alene. Folk kommer og går hele tiden.
Men de hvite bringebærene er modne. Aloysius må nok bli hjemme.
Han får ikke treffe avskyelige italienske bjørner.
Hilsener av hvilken varmegrad du vil, S.
Striden ble gjensidig ødeleggende,-
-men jeg led de største tapene. Far hadde større ressurser.
En dag fikk jeg et våpen i min hånd.
Jeg traff en gammel skolekamerat som het Jorkins.
Jeg hadde aldri likt ham, men jeg inviterte ham på middag.
Far kom med et mottiltak. Han lot som om Jorkins var amerikaner.
Så vennlig av deg å komme hele veien hit, mr Jorkins.
Det er ikke langt. Bare noen minutter.
Vitenskapen utsletter avstanden.
Er du her i forretninger?
Jeg er forretningsmann hvis det er det du mener.
En fetter av meg var forretningsmann. Det var før din tid.
Jeg har tenkt mye på ham. Det gikk i knall og fall.
Morer du deg over hans ulykke?
Eller er mitt ordvalg ukjent for deg?
Du ville utvilsomt sagt... at han gikk over ende.
Det vet jeg ikke... Jeg mener...
Du synes antakelig at vi lever et provinsielt liv.
Far var i storform.
Skuespillet pågikk hele kvelden.
Han forklarte engelske uttrykk og regnet om pund til dollar.
Gjesten følte at det forelå en mis- forståelse når det gjaldt hvem han var-
-som han aldri fikk en mulighet til å oppklare.
Jeg mener... Hvis...
Ved ett tilfelle gikk far for langt.
Når du bor i London, savner du vel din nasjonalsport?
-Min nasjonalsport? -Cricket.
Ikke bry deg om det.
For å variere Charles' hjemmekvelder har jeg en overraskelse.
Jeg har invitert noen unge venner. De kommer og spiller musikk.
Du kjenner jo familien Orme-Herrick.
Visste du at miss Orme-Herrick spiller cello?
Hun skal spille for oss i kveld!
Charles!
Charles. Jeg må gå.
Vær så snill...
Jorkins må gå. Han må tidlig opp i morgen.
Så synd. Adjø da, mr Jorkins.
Du må besøke oss neste gang du tar deg over dammen.
Adjø og takk, mr Ryder. Jeg beklager at jeg må gå.
-Jeg følger ham til døren. -Du må invitere ham hjem igjen snart!
God natt, Jorkins.
Så kjedelige venner jeg har.
Jeg inviterer dem bare for din skyld.
Jeg har sjelden gjester nå for tiden.
Nå som du er her så lenge, blir det mange slike kvelder.
Likte du miss Orme-Herrick?
Nei.
Var det på grunn av den lille barten eller de store føttene?
Tror du at hun moret seg?
Nei.
Det inntrykket fikk jeg også. Jeg tviler på at noen hygget seg.
Den unge utlendingen spilte grusomt. Hvor kan jeg ha truffet ham?
Og miss Constantia Smethwick... Hvor kan jeg ha truffet henne?
Men man må utføre sine selskapelige plikter.
Så lenge du er her, slipper du å kjede deg.
En dag fikk jeg et telegram fra Sebastian. Det gjorde meg bekymret.
Du aner ikke hvor jeg har vært i dag. I dyrehagen.
Det var hyggelig. Dyrene satte pris på solskinnet.
Jeg må reise umiddelbart, far.
En venn av meg er alvorlig skadd. Det går et tog om en halvtime.
"Alvorlig skadd. Kom umiddelbart. Sebastian."
Ulykken kan ikke ha vært så alvorlig som du tror-
-siden det er undertegnet av offeret selv.
Han kan selvsagt være ved bevissthet, men blind eller lam.
Hvorfor er ditt nærvær så nødvendig?
Du har ingen kunnskaper innen medisin og er ikke prest. Håper du på en arv?
Han er en god venn!
Orme-Herrick er min venn, men jeg ville ikke besøkt ham på dødsleiet.
Lady Orme-Herrick ville ikke likt det.
Men du har visst ikke slike betenkeligheter.
Jeg kommer til å savne deg, men ikke skynd deg tilbake for min skyld.
Frykten vokste i meg.
Bilder av katastrofer kom opp til overflaten og viste seg for mitt indre.
Et ladd gevær som ikke er støtt. En hest som steiler.
Et mørkt tjern med en skjult påle. En bil i en kurve uten sikt.
Jeg ble hjemsøkt av alle tenkelige trusler mot et sivilisert liv.
Jeg forestilte meg til og med en morder med et blyrør i mørket.
Billetten, takk.
Brideshead, sir? Lady Julia venter på forsiden.
Mr Ryder? Hopp inn.
-Hvordan går det med ham? -Bra. Har du spist middag?
-Ja, på toget. -Sikkert grusom. Det er mer hjemme.
Sebastian og jeg er alene så vi ventet på deg.
-Hva er det som har skjedd? -Har han ikke sagt det?
Ellers ville du ikke kommet. Et bitte lite ben i foten er brukket.
Foten må holdes høyt i en måned.
Han kjeder seg og det ødelegger hans planer. Han gjør en stor sak av det.
Alle andre er borte. Først ville han at jeg skulle være hos ham.
Du vet antakelig hvor vanvittig patetisk han kan være.
Det må da være noen du kan kontakte, sa jeg.
Det var ingen annen enn meg, sa han. Til slutt prøvde han deg.
Jeg lovte å bli hvis du ikke kunne, så jeg er glad for at du kommer.
Det er fint av deg å komme på kort varsel.
-Hvordan skjedde det? -Han spilte krocket.
Han ble sint og falt over en bue. Ingen ærefull skade...
Hun minnet så mye om Sebastian-
-at jeg ble forvirret. Det føltes både velkjent og fremmed.
Jeg hater å kjøre på denne tiden av dagen.
Sebastian og jeg bor praktisk talt i det fri.
Sigarett? Tenn en til meg, er du snill.
Det var første gang noen hadde spurt meg om det.
Da jeg satte sigaretten mellom leppene hennes,-
-oppfattet jeg noe vagt seksuelt som bare jeg merket.
Du har vært her før. Det sier Nanny.
Du ville ikke drikke te med meg.
Det var Sebastian.
Du burde ikke la ham bestemme så mye. Han har ikke godt av det.
Nå er vi fremme.
Det hadde vært likt Sebastian å begynne middagen uten deg.
Takk. Hei, elskede.
Takk, Wilcox.
Nå har jeg hentet vennen din.
-Jeg trodde du holdt på å dø. -Jeg også.
Smerten var uutholdelig. Kan du be Wilcox servere champagne?
Jeg hater champagne! Mr Ryder har allerede spist middag.
Mr Ryder?! Charles drikker champagne når som helst!
Når jeg ser gipsen, innbiller jeg meg at jeg har gikt.
Da får jeg veldig lyst på champagne.
Hvilken vei skal vi?
Middagen ble servert i den røde spisesalen. Mens de spiste,-
-fortalte jeg om krigen med min far.
Han sav "Du savner antakelig nasjonalsporten?"
Jorkins sa: "Hvilken nasjonalsport?" Far sa: "Cricket selvfølgelig."
Iblant er han gal.
Han høres søt ut, synes jeg. Nå må jeg forlate dere, gutter.
-Hvor skal du? -Barneværelset.
-Jeg lovte Nanny et slag halma. -Nanny lever for fornøyelsens skyld.
God natt, mr Ryder, og adjø. Jeg reiser i morgen tidlig. Takk for avløsningen.
-Søsteren min er hoven i kveld. -Hun liker meg ikke.
Hun liker ikke noen. Jeg elsker henne. Hun er så lik meg.
-Gjør du? Er hun? -Av utseende altså.
Jeg ville aldri elske noen med min personlighet.
Vi får en eventyrlig tid for oss selv, Charles.
Da jeg så Julia kjøre ut fra gårdsplassen morgenen etter,-
-opplevde jeg en følelse av frihet og fred som jeg ville erfare igjen-
-når sirenene lød "faren over" etter en urolig natt.
Jeg følte meg nær himmelriket de bedagelige dagene på Brideshead.
Det er slik jeg vil huske Sebastian. Slik han var den sommeren-
-da vi vandret alene gjennom det forheksede palasset.